Daisy, kom den i ovnen.
Har du fået valgt, hvad du vil?
Hvad du end finder bedst.
Det lyder ikke som en vordende brud på lykkens rand.
Det er længe siden, jeg har været på randen af noget. Udover graven.
Jeg ønskede mig en stor bryllupsmiddag -
- hvor vi alle sad til bords og morede os.
- Jamen, hvorfor så ikke? - Ikke sådan, de fine gør.
De står op med krummer imellem tænderne.
- Så det er sådan, vi skal. - Hvorfor dog?
Vi kan sætte bukkeborde ind i salen.
Nej, mr. Carson ønsker det som familien ville gøre det.
Det har jeg ikke noget imod. Ikke rigtig.
- Hvad skal du have på? - Min brune hverdagskjole.
Anna vil pynte lidt på den. Den er enkel, men den går sikkert fint an.
For jeg har lige fået et nyt katalog.
Det er så nemt. Man sender en postanvisning og de sender en kjolen.
Tak, jeg ved godt, hvad et katalog er.
Men jeg er for gammel til at mene, at en ny kjole vil løse noget videre.
Du brænder da ikke penge af på pjat, det er helt sikkert.
Mor.
Hvad gør du her? Jeg havde ikke ventet dig.
Jeg vil være sikker på, at du er fornuftig -
- om de mulige forandringer på hospitalet.
Med "fornuftig," mener du af dit sindelag.
Naturligvis.
- Cora mener, at du tager fejl. - Cora er forvirret.
Og når hun bliver fornuftig, er I to enige?
Du har talt med Isobel.
Siden hun blev almisseuddeler, har hun ikke været den samme.
- Jeg har talt med Cora. - En fejltagelse.
Jeg kan dårligt undgå at tale med min kone.
Hvorfor? Jeg kender flere lykkelige par, der ikke taler sammen i årevis.
Goddag, farmor. De sagde ikke, at du var her.
Jeg er her for at sikre din far i den kommende kamp.
Jeg skal til London for at berolige min redaktør.
- Sig farvel til mor. - Skal du bo hos Rosamund?
Det er måske kun kort, så jeg tager lejligheden.
Er det passende for en ung dame at være alene i en lejlighed?
Farmor, Adrienne Bolland fløj alene over Andesbjergene for fire år siden.
Og jeg er ingen ung dame. Jeg er på randen af midaldrende.
- Farmor. - Har du set din mor?
Hun forbereder menuerne sammen med mrs. Patmore.
- Nå, jeg vil gå igen. - Hvorfor ikke blive og sige hej?
Jeg har på fornemmelsen, at Cora og jeg -
- mest vil sige en garde til hinanden de kommende uger.
Javel.
Hvis vi nu beholder søtungen -
- og ændrer torsk til en steg, så laver jeg ferskner i cognac.
Det lyder langt bedre. Tak, mrs. Patmore.
- Er der styr på alt det andet? - Ja, Deres Nåde.
Det vil sige, jeg er lidt bekymret for brylluppet.
Hvorfor? Tøv ikke med at lade husholdningen betale det.
Yderst venligt, men det er ikke om det. Mrs. Hughes er ikke glad.
Det gør mig ondt. Fortryder hun sin beslutning?
Ikke så meget sin egen, snarere hans.
Hvad er det?
Et just udgivet frimærke, der markerer Det Britiske Imperiums Udstilling.
Første særfrimærke nogensinde.
Hvad laver den store løve?
Det er den britiske løve med kongens kontrafej.
Jeg synes, det er fjollet.
Fordi du ingenting forstår.
BAGDØR
Lad mig.
Hvem var det?
- Hvem var hvad? - Vedkommende udenfor.
- Ikke nogen. - Meget snakkesalig for ikke nogen.
Jeg mente...
Han var endt ved det gale hus.
Ligesom os andre.
- Kom lady Edith godt afsted? - Såvidt jeg ved.
Hvorfor fyrer hun dog ikke bare den mand og finder en anden?
Medmindre hun nyder at fare til London i en sky af dramatik.
Jeg har fået et ret trist brev fra mr. Branson. Hør her.
"Jeg drømte i nat, at jeg gik i parken ved Downton -
- sammen med Sybbie under de store træer -
- mens duerne kurrede i grenene."
"Og da jeg vågnede, var mine øjne tårevædede."
- Ganske bevægende. - Jeg er enig.
Jeg skylder ham et brev.
Jeg skriver det efter Carsons bryllup.
Apropos.
Jeg har ondt af mrs. Hughes. Jeg tilbød at pynte lidt på hendes kjole -
- men hun gav mig bare en gammel hverdagskjole -
- jeg ikke kan gøre meget ved. - Kan hun ikke låne en broche?
Mrs. Patmore bad mig ikke bekymre mig, så måske vil hun noget.
Lad os da håbe det.
Har du tænkt mere over mr. Ryders råd?
Det har jeg.
- Det er du ikke. - Det er for tidligt at sige.
Problemet er da sandelig ikke Bates.
Altså, milady. Hvis jeg gentog noget af det, De siger nedenunder.
Burde du arbejde? Jeg kan klare mig selv og der er jo Baxter.
Nej, mr. Bates ville ane uråd.
Han må ikke vide noget, før det har virket og det næsten kan ses.
- Han har lagt så meget i det. - Efter tredje måned -
- opdigter jeg en aftale og så suser vi til London. Hvor spændende.
Jeg vil ikke blive for spændt.
Ikke før jeg ved, at det kommer til at ske.
Leder De efter et sted, mr. Barrow?
Måske. Ville det gøre Dem bedrøvet?
Men de har ikke sagt noget.
Mr. Carson håber, jeg vil sige op -
- for at undgå eventuelle ubehageligheder, det er det hele.
Hvad siger I til den her?
"Erfaren kammertjener søges -
- til en betroet stilling i fremtrædende husstand."
Interessant. Hvor er det?
Det er bare Aughtry-avisen, jeg vil gerne blive her.
Pas nu på. De kunne blive beskyldt for at have følelser for området.
Var det så svært at tro på?
Sværere for Dem at acceptere end for os at tro på.
Er jeg her i aften, uden kusine Violet, for at cementere min alliance med Cora?
Nej, slet ikke.
Carson, vil du bede mrs. Hughes slutte sig til os i salonen?
Mrs. Hughes, milady?
Jeg vil spørge hende om noget, med Mary til stede.
- Hvad er du ude på? - Carson?
- Naturligvis. - Skal vi gå i gang?
- Bliver du i aften, Robert? - Nej, jeg vil ikke gå glip af noget.
- Ved Violet, at jeg kom? - Ikke medmindre du har sagt det.
Hun må ikke tro, at jeg konspirerer imod hende.
- Gør du da ikke? - Jo.
Men det må hun ikke vide.
Hendes Nåde vil hjælpe mr. Mason.
Hun havde nær sagt det, mens jeg stod i salonen.
Lad os da håbe det. Lader du mig guide dig gennem eksamensopgaverne?
- Er du begyndt at tvivle på mig? - Nej, det er ikke det.
Du kender sikkert svarene -
- men det kan være svært at forstå spørgsmålet.
Mr. Molesley, skal herskabet komme ned og hjælpe sig selv?
Om forladelse, mr. Carson.
- Er mrs. Hughes på sit kammer? - Såvidt jeg ved.
- Er du enig? - Det er jeg, ja.
- Hvad kan jeg hjælpe med, milady? - Beklager at gøre dig forlegen -
- men jeg fornemmer, at du er ret overvældet over din reception.
Jeg kan forstå, at du ikke ønsker at blive gift her.
- Hvad? - Hvorfor dog ikke?
Vi er begge beærede over privilegiet.
Nej, jeg vil høre det fra mrs. Hughes.
Deres Nåde, jeg vil på ingen måde lyde utaknemmelig. Dette er et fint hus.
Og mr. Carson har ret, det ville være en ære at afholde vort gæstebud her.
Men det er ikke det, du ønsker.
Altså, til at starte med -
- ønsker jeg en reception, der er anderledes end dem, De er vant til.
Hvor måltidet serveres på egentlige borde.
Sidder folk overhovedet ned til en bryllupsmiddag mere?
Mange gør, ja, milady.
Og så ville jeg gerne synes -
- at vi kunne invitere høj og lav, som har været en del af vores liv.
Og jeg havde planlagt musik til senere og måske lidt en bakkanal -
- og intet af det ville være egnet til den store hal.
- Det ville det ikke. - Vi er helt enige.
Mrs. Hughes, fortjener Carson ikke et bryllup i dette hus -
- hvor han har tjent familien sålænge med så megen loyalitet?
Og vil fortsætte hermed, sålænge han lever.
- Jamen, så - Men dette er vores dag, milady.
Den handler om Charles Carson og Elsie Hughes -
- og ikke om dette herlige hus eller de herlige mennesker, der bor i det.
Kun os. Og sådan ville jeg gerne fejre det.
- Det forstår jeg så udmærket. - Jeg håber, vi bliver inviteret.
Vel er De alle inviteret, og vi ville være beærede, hvis De ville komme.
Men det ville være vores dag, fejret på vores facon.
Ved I, hvor I vil holde denne festivitas?
Jeg havde overvejet skolebygningen, milord -
- men mr. Carson er ikke glad for den.
- Jeg har intet imod skolebygningen. - Godt.
Så synes det afgjort.
- Tak, mrs. Hughes. - Selv tak, milady.
Hvorfor skulle vi høre det?
Hold op med at tyrannisere dem og lad dem selv bestemme.
- Er jeg en tyran? Du er en snob. - Hvordan dog det?
Hun ville ikke besværes med et tjenerbryllup.
Det er ikke fair. Vi...
Går vi ud, mr. Spratt?
Har jeg Deres tilladelse?
De kan da rejse kloden rundt for min skyld.
Meget venligt af Dem, men jeg behøver kun lidt frisk luft i lungerne.
Denker, kunne jeg mon få lidt varmt at drikke, før jeg går op?
Naturligvis, milady. Hvad med en dejlig kop varm chokolade?
Lige sagen. Tak.
Ja?
Milady, mr. Spratt virker så optaget.
Ved De mon, hvad det drejer sig om?
Spørger du ud fra bekymring for hans velfærd?
Vi skal ro sammen på vandene, ikke sandt?
- Det ville jo da være rart. - Jeg er bekymret.
- Måske en ven, der er i problemer? - Jeg kender intet til Spratts venner.
Jeg ved, at han har mange relationer -
- der synes at blive gift og begravet regelmæssigt-
- gerne på ubekvemme dage. - Måske er det en af dem?
Hvorfor ikke spørge ham?
Mens du laver min chokolade?
Ja, milady. Naturligvis.
Milord, lige to ord.
Vi har muligvis fundet en smertefri løsning på Barrow-problemet.
- Ja? - Han søger job i nærheden.
Kender De til et hus ved navn Dryden Park nær York?
Det ringer, mine forældre kom der vist.
Men jeg har ikke hørt noget om det i årevis.
- Er det dér, han skal til? - Forhåbentlig. Vi får se.
- Har De det godt? - Ja.
Bare lidt fordøjelsesbesvær.
Carson.
Jeg håber ikke, at du blev oprevet over det i salonen.
Slet ikke, milady. Rent faktisk -
- tror jeg ikke, at Hendes Nåde handlede ud af snobbet grobund.
Måske ikke. Men det irriterer mig at se dig snydt for det, der tilkommer dig.
- Jeg ønskede det bedste for dig. - Det får jeg.
Hvis De vil deltage i brylluppet, er det alt rigeligt for mig.
Godnat.
- Ja? - Jeg ringede tidligere -
- angående annoncen. Navnet er Barrow.
- Kom ind. Kom ind. - Tak.
Lady Edith Crawley?
- Det er da Dem, ikke? - Goddag.
- Bertie Pelham. Fra på Brancaster. - Selvfølgelig.
Undskyld min dårskab. Jeg husker Dem så udmærket.
De er agenten, eller De var dengang.
Nej, det er jeg nu. Det har ført mig til London nogle dage.
Også mig. Det længste, jeg har været i London -
- siden min kusine tog hertil.
Hun var med os på Brancaster.
- Rose Aldridge. - Ja, det husker jeg.
Ivar ret så muntre.
Jeg sagde til lord Hexham, han burde forpagte til Sinderbys igen i år.
- Morer De Dem i London? - Jeg har arbejdet, siden jeg ankom.
- Og savner Marigold, jo. - Marigold?
Min Altså, min værge. Vores værge.
Selvfølgelig, hende fortalte De om.
- Jeg må hellere videre. - De har nok travlt.
Normalt ikke, men jeg står med et mindre drama med mit blad.
De har nok glemt, at jeg ejer et blad.
Nej. Det forekom mig som virkelig moderne.
Det er ret så omstændigt i øjeblikket-
- og derfor må jeg tilbage til kontoret.
De vil vel ikke tage en drink med mig senere?
- Altså - Jeg skal hjem igen i morgen -
- og ved ikke, hvornår jeg kommer igen.
Godt. Hvorfor ikke?
Men i nærheden af kontoret. Vi ligger i Covent Garden.
Hvad med reglerne? Vil de lade os få en drink?
Det tror jeg da. Skal vi sige klokken syv?
Nu vil jeg skynde mig væk, før De skifter mening.
Måske kunne De fortælle mig yderligere om jobbet, mr...?
Renesby.
Sir Michael Renesby.
Som De kan se, er tingene forfaldet en kende.
Det har været vanskeligt, siden min kone døde.
Det kan jeg forestille mig, sir Michael.
Hun var hofdame til...
Til den gamle hertuginde af Cornwall.
Har De ellers anden familie?
To sønner.
Men de De kom ikke hjem fra krigen.
Det gør mig ondt at høre.
- Tjente De selv? - Jeg var i Flandern, ja.
Jeg fik denne der.
Det er det, jeg behøver.
Nogen, der kender til at kæmpe for sin konge her i landet.
Dette var vel et pragtfuldt hus til underholdning.
De skulle have set det. Vi morede os sådan dengang.
Ved De, hvad jeg altid vil huske?
Damerne, når de gik til køjs sidst på aftenen.
Deres ansigter oplyst af lysets flamme.
Ja.
Og diamanterne, der funklede -
- når de travede op i mørket.
Skal vi gå igennem her?
Som De kan se, er det hele ret sodet til.
- Kan De rydde lidt plads? - Selvfølgelig.
Kan De fortælle mig noget mere om jobbet?
Hvor mange har De på stab?
Der er jo mrs. Tompkins.
Hun kommer tre dage om ugen.
Og hun skal klare det hele?
Vi har en mand udenfor nu og da.
Men det er derfor, vi har brug for Dem.
Sir Michael, i Deres annonce talte De om en betroet stilling -
- i en fremtrædende husstand.
Dette er skam en meget fremtrædende husstand.
Kan vel ikke betvivles.
Vi har underholdt ikke blot Cornwalls -
- men også Fifa-prinsesserne. Dem begge to.
Hertugen af Argyll.
- Dronningen af Spanien. - Ja.
Men det er jo noget siden.
- Er De republikaner? - Næ, det tror jeg ikke -
- skønt jeg aldrig har tænkt videre over det.
Så tænk over det nu.
Jeg kan ikke risikere en republikaner her, hvis nogen kom forbi.
Måske har De ret.
Måske er jeg ikke helt klar til det, filosofisk set.
Gudskelov, at vi fangede det, før det gav problemer.
Jeg må videre.
- Jeg håber, De finder den rette. - Vi må ikke svigte dem, forstår De.
Når de gode tider vender tilbage, og det vil de -
- må vi være rede.
Normerne må ikke forfalde.
Nej.
Lykke til med de normer.
Det er udkastet til omslaget.
- Nej, ikke røre. - Den virker meget lig forrige måned.
Sludder og vrøvl. Nej, lad nu være.
Og hvor er kopien af den? Den er langt fra færdig, mr. Skinner.
Jeg har haft at gøre med dilettanteri. Sågar med inkompetence.
Men denne latterlige og enfoldige indblanding e...
Mr. Skinner, det er alt rigeligt.
Hvis De har det sådan, vil jeg foreslå, at De siger fra endeligt.
Jeg har gjort det. Han er væk.
Gudskelov. Og godt gået.
Hvad sker der så nu?
Det skal udkomme i morgen.
Vi må have forprøverne til trykken inden fire i nat.
- Du kan vel ikke gøre det selv. - Hvorfor ikke?
Jeg nægter at lade mig knægte af en pirrelig og kvabset tyran.
- Jeg arrangerer det som sædvanligt. - Klokken er syv.
Så vi har ni timer. Vi må hellere brygge lidt kaffe, og...
For katten da. Jeg må lige rende.
Bliv med at samle artiklerne.
- Kan jeg hjælpe fruen? - Jeg er her kun kort.
Undskyld. Tro mig, hvis du vidste, hvad jeg går igennem, ville du tilgive mig.
Jeg gør alligevel.
Sagen er, at jeg ikke kan tage den drink. Jeg ville hjertens gerne.
Min redaktør er udvandret.
Og jeg må have bladet til trykken inden fire.
Så den står på sandwich og kaffe og arbejde til daggry.
- Udmærket. - De er en skat. Tak.
Og ring endelig til mig, hvis og når De er i London igen.
Nej, jeg mener, at jeg tager med Dem.
- Med hvorhen? - Til kontoret.
Jeg kan brygge kaffe, hente sandwich, slæbe på papirer.
- Bør vi ikke komme afsted? - Skal De ikke spise? Jeg troede -
- det var derfor, De ikke foreslog det. - Jeg mente, De ville sige nej.
Jeg ville spørge Dem halvvejs gennem drikken.
Javel. Jamen, så lad os tage tilbage.
Så bare årsagerne til krigen?
Begge krige, jo. Den spanske arvefølgekrig -
og den østrigske, du sammenligner dem.
Og glem ikke, hold det enkelt og ligetil.
Hvad er der?
Altså Jeg ved ikke, om jeg bør sige det.
Sig det, hvis det er vigtigt. Lad være, hvis det ikke er.
Det er det måske.
Mens jeg serverede teen i biblioteket-
- hørte jeg dem sige, at Drewe opgiver Yew Tree-gården.
Det var det, hun tænkte.
De ville opsige lejemålet og hun vidste ikke, om hun skal reagere.
- Mal nu ikke en vis herre. - Nej. Jeg sagde jo, hun havde en idé.
Nu er jeg så glad. Det er den medicin, mr. Mason har brug for.
- Intet endeligt. - Nej, det siger jeg.
Det skal jeg nok sige, men han kan jo kun håbe.
Hvem er det?
- Nogen er ved bagdøren. - Glem det.
Mrs. Potter kan tage den, det er nok et bud.
Så sent?
Mr. Willis, hvad bringer Dem hid?
Beklager at komme så sent, men jeg har fået en sag, som vedrører Dem.
Jeg er lutter øren.
Mr. Spratt, kender De en mr. Wally Stern?
Ja. Han er min søsters søn.
Han sidder i York-fængslet.
Er det tvingende nødvendigt, at miss Denker er her?
- Lyseslukker. - Hun afhøres bagefter.
- Hvorfor bede hende gå? - Tak, overkonstabel.
Jeg er bekendt med situationen med min uheldssvangre nevø.
Ikke den foreliggende, beklageligvis.
Mr. Stern har rømmet fængslet. Han er for øjeblikket på flugt.
En af hans beskrivelse er blevet set heromkring -
- og vi spekulerede på, om han havde forsøgt at tage kontakt.
Nej, ikke til mig, overkonstabel.
Miss Denker, kan De tilføje noget?
- Nej. - Ingen forudanelser -
- om at en mand opholdt sig omkring huset?
Desværre nej, overkonstabel.
Måske er det en fejlidentifikation.
Er han karakteristisk af udseende?
Ikke videre. Ganske almindelig, faktisk.
Godt.
Det er vist det hele.
Jeg vil sige farvel.
- Men hvis han skulle tage kontakt... - Får vi straks fat i Dem.
Beklager, at han ville trække Dem med ind i det.
Hvor interessant en familie, De har, mr. Spratt.
- Min er jo kedelig til sammenligning. - Jeg har ikke set ham i årevis.
- Jeg har mest ondt af Deres søster. - Hun har slet ikke fortjent det.
Selvfølgelig ikke.
- Men jeg har et spørgsmål. - Hvilket?
Efter De indlogerede ham i potteskuret, slap han så væk?
- Hvad er tanken? - Lady Eltims kostumebal.
Hvilke gæster er dog vigtigst?
Glem det. Bedste klæder og kønneste ansigter.
Det er det eneste, folk går op i.
- Har du adressen? - Ja.
- De venter. - Han har det hele.
- Giv det til mr. Brent. - Ja, frue.
- Jeg henter noget mere kaffe. - Gider du det?
- Du gjorde det. - Vi gjorde det.
- Jeg er inderligt taknemmelig. - Er De så redaktør nu?
Tæller dette i Deres erhverv som en form for ilddåb?
Jeg ved ikke, hvad der nu skal ske.
Det er rart at vide, at jeg kan, hvis jeg skal.
Det kan De uden tvivl.
Men jeg vil ikke, ikke endnu.
Jeg vil sætte en i spidsen som forvalter, og så vil jeg overveje.
I sidste ende er det store spørgsmål, om De er en landdame eller en bybo?
Det er jo langt mere end det.
Nu ved jeg, at jeg behøver et formål.
Det har jeg lært.
Jeg kan ikke bare føre sådan et formålsløst liv.
De inspirerer mig.
Det er der ikke mange, der vil sige.
Det ville de, hvis de kendte Dem.
Tak, Audrey.
- Så De tager hjem i dag? - Ja.
Jeg vil fange 12-toget og prøve at sove om bord. Hvad med Dem?
Jeg får den nye redaktør på plads og tager tilbage derefter.
Og vores butler skal giftes på lørdag, hvilket er en stor ting.
- Har han været hos jer længe? - Altid.
Han kom til os som juniortjener på min farfars tid.
Jeg elsker de historier.
Gad vide, hvor meget længere folk vil fortælle dem.
Ja.
Lad os ikke være nedtrykte i dag.
Vi har jo dog lige klargjort et blad.
- Dette er lige ankommet til Dem. - Mange tak.
- Hvad er det? - Det kan være lige meget.
Hvilken lettelse. Jeg troede ikke, det nåede frem.
Må vi høre, hvad det er?
En kjole, der er en overraskelse til mrs. Hughes.
Med brylluppet i morgen troede jeg, den glippede.
- Må vi se? - Ja, da. Tjek, om mr. Carson er væk.
Det er også en lettelse for mig. Den, hun ville have på var rædsom.
Den er da meget...
- Den er en forbedring. Det kan vi sige. - Er den?
- Hvordan var den anden? - Jeg forstår det ikke.
Det var så flot på billedet. Altså, ikke udsøgt-
- men den virkede som et godt køb. - Det er tanken, der tæller.
Da ikke med en damekjole.
Lady Mary vil låne hende en broche.
En broche? Hun får brug for en diamantkæde for at pynte på den her.
Hun kommer.
Daisy, Gertie er desværre blevet syg, så kan du klare at tænde op?
Beklager at vække dig så tidligt.
Helt i orden, milady.
Er De sikker på, at De ikke vil have morgenmad?
Nej. Jeg fik en kop te, det er nok.
Vi får frokost i York, efter at jeg har set hospitalet.
Daisy, du tænder da ikke op i soveværelserne for tiden, vel?
Nej, ikke normalt, milady.
Men Gertie er utilpas, og vi har ikke en egentlig køkkenpige mere.
Jeg er normalt ikke oppe tidligt nok til at vide det.
Jeg vil bare sige, hvor taknemmelig jeg er, milady.
- For hvad? - De sagde, at De havde en plan.
Fordi Drewes måske forlader Yew Tree, ikke også?
Ja, De må ikke sige noget. Men tak, fordi De prøver.
Er der noget i vejen, milady?
- Jeg håber ikke, hun generede Dem. - Nej, men...
Det er lige meget.
Vi må vente og se.
Jeg mente jo, at mrs. Patmore -
- måske havde en idé til mrs. Hughes' kjole.
Det gjorde hun, og den ankom i morges.
- Duede ikke? - overhovedet ikke.
Forfærdelig, og for sent nu til at bestille noget andet.
Kan vi ikke låne hende en kjole?
Hun kan ikke passe Deres kjoler og Hendes Nåde er for høj.
Hvad med en broderet frakke? Så ville længden være sekundær.
Jeg spørger mama i dag.
Miss Baxter sagde, at hun skulle tidligt til York.
Det er også rigtigt. Hun er ude hele dagen.
Hun tager direkte fra York til en aftale med dr. Clarkson.
Vi må klare os uden hende. Det vil kun glæde hende.
Jeg
ville bare sikre mig, at alt er under kontrol.
Det tror jeg. Mr. Brawk kommer med blomsterne og løvet om morgenen -
- og mrs. Patmore bestyrer det hele.
- Er du nervøs? - En smule.
Og jeg er ked over min kjole.
Gid, jeg havde gjort mere ved det, men det er for sent nu.
Du vil sikkert se pragtfuld ud.
- Jeg vil da se pæn ud. - Hvad med i aften?
- Vi må ikke se hinanden i aften. - Jeg spiser middag her.
Og de advarer dig, når jeg går op, så vi ikke mødes på trappen.
Hører jeg rigtigt?
Du gik bag ryggen på os og forrådte os til fjenden?
Hvis fjende? De er ikke min.
Jeg bad om at se Royal Yorkshire -
- og møde overlægerne, så jeg kunne forstå fordelene ved en fusion.
De var så venlige at byde på rundvisning og frokost.
Skal jeg uglese dem?
- Det er ikke forræderi? - Snarere at forsøge at kende til fakta.
- Så gav du lyd fra dig. - Det er da uheldigt, -
- hvis du har givet dem indtryk af, at vi synes om planen.
Jeg synes nu om den.
Og du er visdommens brønd hvad dette emne angår.
Jeg ved ikke mere end nogen af jer.
Godt, du ikke påstår det modsatte -
- men jeg er skuffet. - Vi ved hvorfor.
Ellers gør vi jo nok snart.
Jeg frygter, at du ser den nye ordning -
- som at svække din egen betydning.
- Hvad? - Du er jo kongen her.
Når den bliver en afdeling af Royal Yorkshire, er du bare en lokal læge -
- med en smule autoritet, men langt fra det samme.
Det mener mrs. Crawley ikke.
Ville jeg gerne tro på, men det lyder som om hun gør.
Drak du til frokosten?
Nej, jeg gjorde ikke, og det ved du så udmærket, idet vi var sammen.
- Ikke hele tiden. - Skal vi ikke stoppe nu -
-før vi siger ting, vi vil fortryde?
Jeg håber, at mrs. Crawley allerede gør.
Jeg tager hjem. For fremtiden -
- så lad os prøve at håndtere tingene lidt mere civiliseret.
- Farvel, dr. Clarkson. - Farvel, lady Grantham.
- Er teen blevet sendt op? - Ikke endnu, De almægtige.
Hvordan forløb det Dem i Dryden Park?
Det var ikke det rette for mig, mr. Carson.
En skam. Mr. Molesley, Andrew, teen.
- Det varer ikke længe nu. - Bare rolig, der skal nok komme noget.
- Du vil vel nyde at se mig fordufte. - Hvis det er det, du ønsker.
Og han mener det.
Kast ikke agn ud, hvor intet bider på.
- I har alle sammen misforstået mig. - Hvordan?
Jeg vil blot have Andys venskab.
Vi var venner, da han ankom. Jeg skaffede ham jo jobbet.
Nu har I vendt ham imod mig.
- Så fortæl ham det. - For sent. Skaden er sket.
Du tror jo ikke på mig.
Mrs. Hughes.
Kan De lige gå op til Hendes Nådes kammer?
- Hvorfor dog? - Lady Mary har en overraskelse.
En overraskelse? Til mig? Hvorfor?
De skal giftes i morgen. Det kan jo have noget med det at gøre.
Kan vi mødes der ved fem-tiden?
Der har vi den berømte redaktør -
- der ankommer i succesens fodspor.
Her er udkastet.
Så underligt, at vi nåede det i tide.
- Vi nåede det? - Kontoret. Alle på samme hammel.
Jeg synes, det er strålende. Er du ikke enig?
Jeg er tilbage, men jeg går ovenpå for lige at samle mig og falde til ro.
Hvorfor? Hvordan gik dagen?
Formiddagen var interessant og eftermiddagen var skrækkelig.
Mama, du vil opdage...
Se selv. Kjolen er slet ikke værst nu -
- med en fold til at modregne farverne på broderiet.
Helt enig. Dens dagligdags træk er en dyd -
- og vi kan sikkert gøre noget ved længden.
Hallo? Kan nogen forklare mig, hvad der foregår?
- Har lady Mary ikke sagt det, milady? - Sagt hvad?
At mrs. Hughes låner en af Deres frakker.
Har jeg indflydelse på, at I gennemroder min garderobe?
- Det er en misforståelse. - De forbavser mig, mrs. Hughes.
Lige den slags adfærd havde jeg slet ikke ventet af dig.
Vi hænger det tilbage straks.
- Og giver Dem fred. - Lady Mary sagde
Mary kan disponere over sit eget tøj -
- men jeg ved ikke, hvorfor hun tror, hun kan over mit.
Lad mig nu være alene. Jeg har migræne og må ligge.
- I er da hurtige. - Milady.
Det var frygteligt. Hendes Nåde kom ind -
- mens mrs. Hughes prøvede frakkerne, og...
Jeg ved ikke. Hun troede vist, vi var ved at stjæle.
- Nu er du fjollet. - Nej.
Jeg har aldrig set hende så vred. Mrs. Hughes har det forfærdeligt.
Det kan vi ikke have dagen før hendes bryllup. Overlad det til mig.
Ja?
Anna siger, du ikke vil låne mrs. Hughes en frakke til brylluppet.
Jeg kom ind, og der stod de og prøvede mit tøj.
- Sig, du ikke var uhøflig. - Hendes eftermiddag var rædsom.
De flåede i hinanden.
Så du fornærmer en kvinde, der har tjent os -
- trofast i årevis, der blot ønskede noget pænt at blive gift i?
- Hvorfor fortalte du det ikke? - Jeg forsøgte, men du stormede ud.
Hvad lavede mrs. Hughes derinde?
Men typisk, ikke?
30 års tjeneste, et fejltrin og fælden klapper.
- Ud af vagten. - De er meget taknemmelige for os.
Det var ikke et fejltrin og hun ryger ikke ud af vagten.
Jeg vil ikke tale ondt om Hendes Nåde, når hun gør det, hun gør for mr. Mason.
- Hvilket? - Daisy.
Ikke tale sådan, når det ikke er afgjort.
- Jeg vil have det afgjort. - Ligesom os alle.
De virker ualmindeligt desillusioneret omkring livet for tiden, mr. Barrow.
Jeg kan ikke spå om fremtiden, mr. Carson.
Men det kan ingen af os vel.
Lad det nu ikke gøre Dem ked.
Det gør det nu.
Jeg følte mig som et uartigt barn, der burde have en endefuld.
Nå, men jeg vil gå op nu. Den er over ti.
Ja?
- Må jeg komme ind? - Værsgo.
Mrs. Hughes, jeg skal ikke liste om grøden.
Jeg var ubehøvlet før, og jeg håber, du kan tage imod min undskyldning.
Det må have været besynderligt at finde os deroppe, milady.
Det kan dog ikke undskylde min opførsel.
Ikke overfor en, der fortjener loyalitet så meget som dig. Om forladelse.
- Selvfølgelig. - Jeg var vred -
- over noget andet, og det overskyggede min dømmekraft.
Det har vi jo alle prøvet, milady.
Og endelig jeg vil gerne give dig denne frakke.
- Det ved jeg ikke om er en god idé. - Jeg beder dig.
Ellers vil jeg føle, at jeg har ødelagt dagen, og det er det sidste, jeg vil.
- Og jeg vil have, du beholder den. - Jamen...
Jeg har bedt Baxter sy den til for dig i aften. Det gør hun gladeligt.
Meget vel, milady. Jeg er yderst taknemmelig.
Jeg ved ikke, hvornår jeg kan få den på igen -
- men man ved aldrig. - Det gør man aldrig.
- Jeg vil sige godnat. - Godnat, Deres Nåde.
- Fra mr. Brawk. - Tak.
Kom ind.
Tak, mrs. Patmore. Hvor dejligt.
- Hvad er der sket? - Ikke noget.
Vi er kommet for at klæde bruden på.
Den sætning havde jeg aldrig troet jeg skulle høre.
"Med denne ring vies jeg til dig."
Ring.
Mr. Brawk har sendt disse til Dem.
Hvad er det?
Det er jo roser med lyng, til knaphuller.
- Den er lavet af en af mrs. Hughes'. - Hvem er de til?
- Dem og Deres forlovere. - Forlovere? Jeg har ingen forlovere.
- Måske burde De, mr. Carson. - Udmærket, da.
Tag en til Dem selv og en til Andrew, og fjern bregnerne.
Hvad med mig, mr. Carson?
Tag en. Jeg kan lige så godt vade i med det andet ben også.
I medgang og modgang, i lønsomhed og fattigdom -
- i ve og vel -
- at elske, ære og lyde -
- indtil døden skiller os ad -
- i henhold til Guds hellige bud.
Med denne ring -
- vies jeg til dig. Af hele mit legeme -
- tilbeder jeg dig.
Og alle mine verdslige goder -
- tildeler jeg dig.
I Faderens og Sønnens -
- og Helligåndens navn. Amen.
I Faderens -
- og Sønnens og Helligåndens navn. Amen.
Amen.
Jeg erklærer jer nu for ægtemand og ægtehustru at være.
Tak.
Hvor godt at se Dem her.
- Kunne ikke misse Carsons bryllup. - Jeg følte mig utilpas med -
- min udtalelse. - De sagde Deres mening.
Det tror jeg nu ikke, jeg rigtig gjorde.
Lady Grantham gjorde mig forbitret.
- De kom i vejen. - Nu ikke så hastig -
- fordømmelse, vi ved ikke, om De tog fejl.
Jeg har måske ikke gransket landsbyens vel.
- Hvad nu? - Doktoren genovervejer sin holdning.
Jeg håber, det er ønsketænkning fra mrs. Crawleys side.
Ærlig talt ved jeg det ikke. Men noget så vigtigt er værd -
- at overveje mere end en gang. - Virkelig?
Jeg vil nu mene, at genovervejelser er langt overvurderet.
Men vi må jo ikke være for snæversynede.
Det er ikke kun mrs. Crawley og lady Grantham.
Din gamle ven lord Merton går jo ind for reformer.
En adelig, der taler for reformer.
Som hvis fjerkræ talte for juleaften.
- En pragtfuld vielse. - Tak, milord.
De må forstå, at intet vil ændre sig.
Du er vel næppe enig, mrs. Carson.
Vi skal forsøge at gøre ændringerne medgørlige, milady.
- Tillykke. - Milady. Tak.
- Tillykke. - Jeg er så glad på jeres vegne.
Beklager, hvis jeg gjorde det akavet med receptionen. I må tilgive mig.
Mr. Carson ville tilgive Dem, hvis De slog ham med en mursten.
De behøver ikke bekymre Dem -
- mr. Spratt. - Nej?
Jeg kan godt holde på hemmeligheder, når jeg vil.
Kanske.
Men spørgsmålet er stadig, om De vil.
- Du stråler igen. - Jeg elsker bryllupper. Gør du ikke?
Jeg kunne godt lide mit.
Du ville vel sige det, hvis du blev forelsket i en anden?
Det tror jeg næppe. Slet ikke.
For der er noget over dig lige nu.
Og der er noget over Dem, mr. Bates.
Der er helt sikkert noget over Dem.
Der er hun jo.
De vil ikke fortryde det. Hun er overkvalificeret.
Faktisk tror jeg, hun vil stille Dem i et godt lys.
Snarere Dem, mr. Molesley.
De har været en fremragende indflydelse.
Jeg tror da på, at uddannelse er porten -
- der fører til en bedre fremtid.
Har De misset Deres kald?
Jeg har misset det hele, mr. Doyles.
Men Daisy behøver ikke.
Mr. Mason er inderligt taknemmelig, Deres Nåde.
Det er som en drøm efter et mareridt, milady.
- Men nu må I ikke tro... - Må jeg få jeres tavshed?
Tak.
- Mr. Barrow. - Mrs. Carson.
Før vi sætter os, har jeg vist som brudgommen -
- ret til at sige et par ord.
Jeg skal ikke være vidtløftig, men jeg bør markere -
- at jeg er den lykkeligste og heldigste blandt mænd -
- at en kvinde af sådan en ynde og charme -
- vil betro sit livs lykke -
- til mit uværdige lod -
- hinsides al forstand.
- For min vidunderlige brud. - For bruden og gommen.
For bruden og gommen.
Sødeste Tom og Sybbie. Hvad gør I her?
Hvordan vidste I, hvor vi var?
Kammerdrengen i huset sagde, hvor I var.
Det betyder, at jeg kan lykønske jer personligt, mr. og mrs. Carson.
- Er De tilbage på ferie? - Sig, at du vil blive.
Det er lige det. Jeg kan blive lige sålænge, I vil have mig.
Jeg forstår ikke. Hvad er det, du mener?
At jeg er kommet tilbage og gerne vil blive, hvis I vil have mig.
Det vil vi. Hjertens gerne.
Jeg tilslutter mig fuldt og helt.
Hej med dig, Sybbie.
Giv gamle Donk et møs.
Tom, hvilken fantastisk nyhed. Er du nu sikker?
Jeg er virkelig sikker.
Hvad skete der?
Det var enkelt nok. Jeg måtte helt til Boston for at regne noget ud.
- Så det gjorde jeg. - Hvad var det så?
Jeg lærte, at Downton er mit hjem -
- og at I er min familie.
Var jeg ikke helt klar over det før jeg rejste, så er jeg det nu.
Sybbie.
Tekstning: SDI Media Danske tekster: C. H. Engelbrecht